Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
Så fint!
Det er jo et uvurderlig nattlandskap.
Skulle ønske alle kunnet fått sett det.
- Ja... - Det er sant.
Mine skjulte minner... braste frem.
Barn. Gratulerer med avgangseksamen.
Vi har hatt det gøy. Vi har hatt det trist.
Vi har vunnet og vi har tapt. Så mye har skjedd.
Dere går kanskje ut av barneskolen, men dere har ennå mye å lære.
Det gjelder meg også.
Men livet handler om å fylle tomrommene inni oss.
Det mener jeg.
I et annet minne ble både Kayo, Hiromi -
- og Aya Nakanishi drept.
Jeg kunne...
Jeg kunne ha reddet dem.
Det stemmer.
Jeg hadde en fortid hvor jeg kom til kort.
Og denne nåtiden finnes fordi jeg prøvde på nytt.
Jeg har nok levd samme tid to ganger.
Disse?
Kumi lagde dem til deg.
Hvor lenge -
- har jeg sovet?
Ett år og to måneder.
Det er mai -
- 2005.
God morgen, Satoru.
Ikke få meg til å gjenta meg selv, dust!
Beklager.
5. JULI 2005 (TIRSDAG)
Hukommelsen min er fortsatt i stykker, og jeg mangler viktig biter.
Jeg må få dem tilbake så fort som mulig.
Airi...
Satoru!
Jeg hører operasjonen din var vellykket, Kumi.
Så bra.
Takk. Jeg var ikke redd fordi du hjalp meg.
Men det var over et år siden.
Stemmer.
Takk for origamien.
Jeg ble så overrasket.
Du bare kollapset.
Er du her for å ta prøver?
Jeg er helt frisk nå, men de behandler meg som om jeg er syk.
De sa jeg måtte bli inne i sommerferien. Jeg hadde ingen planer.
Jeg vil på leirtur.
Du?
Har du alltid hatt den?
Denne? Det var en gave.
Husker du?
Ei jente slo til en snål fotograf.
Hun heter Airi.
Airi...
Idet du våknet, våknet også trangen i meg.
Overlappende minner...
Ja. Minnene føles så ekte.
I minnene hvor jeg ikke havnet i koma ble Kayo, Hiromi og Aya drept.
Det er som om jeg har levd livet i reprise.
Sånn å forstå.
Jeg høres gal ut, sant?
La oss anta at du ikke er det, hva med drapsmannen?
Har du klart å huske noe?
Ikke ennå.
Jeg husker ikke noe etter rett før det skjedde.
Ok.
Mistenker du noen?
Ja.
Men jeg vil ikke si hvem.
Du har svaret låst inne i deg.
Jeg vil ikke påvirke deg eller risikere å gi deg et falskt minne.
Jeg kan vente.
Forresten -
- holder ikke vi alltid hemmelige møter i trappeoppganger?
- Gjør vi? - Ja. Det gjør vi.
Jeg kan ikke la det ende slik.
Hurra, jeg våknet, og nå skal jeg bare la det gå? Nei.
Jeg skal få minnene tilbake.
GITT AV NISHIFUNABASHIS BYRÅD
CHIBA SENTRALSYKEHUS
Herr Nishizono. Vår økte stønad er direkte knyttet -
- til den jobben du har gjort de siste årene.
Kanskje du bør vurdere å stille til valg som ordfører?
For meg betyr suksess å være involvert med alminnelige borgere.
Derfor trenger jeg ikke noe mer enn denne byen.
Mine ambisjoner handler om andre ting.
Å møte Airi hjalp meg å få tilbake noen av fremtidsminnene mine.
Jeg har lyst til å treffe henne igjen.
Men hvordan?
Hvordan går det med deg? Fint?
Ja.
Så bra!
Dr. Kitamura.
Jeg har lyst til å dra ut i morgen. Kan jeg få lov til det?
Jeg tror ikke at du er klar.
Ok.
Men jeg vil prøve å finne spor som kan hjelpe meg med hukommelsen.
Dette var ikke min pasient, -
- men det var en friidrettsmann som brakk benet sitt.
Så de stabiliserte bruddet med metallstang.
Han måtte hvile i to måneder og gjennomgå fire måneder med fysioterapi -
- før han kunne gå normalt igjen.
Men de skulle holde en konkurranse om fire måneder.
Han ville delta.
Så han kastet seg i gang med fysioterapien.
Selvsagt frarådet vi det.
Å forhaste rehabiliteringsprosessen kan føre til varige mén.
Rakk han konkurransen?
Du har blitt enda raskere frisk enn ham.
Det kan ikke forklares. Det er nesten overmenneskelig.
Så han klarte det ikke.
Bekymrer det deg, doktor?
Nei.
Personlig har jeg ganske god peiling på hvorfor.
Det finnes en brysom sak -
- som lett ignorerer alt det grundige arbeidet vi leger gjør.
- Vet du hva det er? - Nei.
Menneskelig vilje.
- Menneskelig vilje? - Ja.
Derfor...
Hvis du føler at det går fint, så gjør det sannsynligvis det.
Jeg skal gi deg lov.
Tusen takk.
Å, forresten, -
- idrettsstjernen.
Han rakk konkurransen -
- og vant.
Jeg skal treffe henne.
Jeg må gå fremover på egne ben.
Jeg tror benene mine husker hvor hun er, og de skal lede meg til henne.
Hei.
Stopp.
Våkn opp!
Å, du er våken.
Vet du hvem du er og hvorfor du er her?
Takk og lov.
Jeg bor i nærheten. At ikke du blir med meg hjem?
Kom og sitt.
Aldri om du drepte moren din.
La meg få gi deg noen penger, da.
Alt foran oss er fortsatt under utvikling.
Og slutten er så langt unna at ingen vet hva den innebærer.
Airi. Hun var den eneste som trodde på meg.
Jeg husker nå, Airi.
Jeg husker at du betydde mye for meg.
Airi!
Unnskyld! Dette er min skyld!
Kidnappingene og mordene av de unge jentene i Hokkaido -
- er nå foreldet.
Det eneste som ikke er foreldet, er mordet som skjedde i Chiba i 2001.
Men -
- det mordet var litt annerledes enn de andre.
Ingen ble arrestert.
Kanskje politiet ikke fant syndebukken drapsmannen hadde lagt klar.
Nei. Jeg tror ikke at han ville gjort en slik tabbe.
Kanskje det ikke var ham.
Satoru? Hva er det?
Ok. Jeg kan komme med det. Sees.
- Hva var det Satoru ville? - Han ville låne skoleboka mi.
Å ja.
- Ingen grunn til hastverk. - Du har rett.
Unge Kobayashi.
Drikk med meg.
Jeg er ikke så ung.
Bra, unge Kobayashi.
Jeg er ikke så ung, sa jeg.
- Hva er i veien, unge Kobayashi? - Det havnet i feil rør.
De gjør det igjen!
Ser bra ut.
SASANQUA-SAMLING
Fru Sachiko!
Hei, Kumi!
Hva synes du om dette?
Grillfest og fyrverkeri?
De arrangerer det hvert år. Har du hørt om det?
De henger opp plakater hvert år på barneavdelingen.
En fest for pasientene.
Jeg har vært på det leirstedet. Det er kjempefint!
Jeg tror det hadde vært bra for Satoru.
Ikke sant, Satoru?
Satoru!
Fulgte du ikke med?
Vi burde gå sammen.
Ser gøy ut, ikke sant?
Jo.
- Kanskje jeg blir med. - Ja! Vi må!
Vet du, fru Sachiko, du kan se Fuji-fjellet derfra.
- Fuji-fjellet? Er det sant? - Ja! Du kan se Fuji!
Hallo.
Håper jeg ikke forstyrrer.
Her.
La oss gå forbi haugen
Plystre hele veien lang
Himmelen er blå og skyfri
Og fører oss til farmen
La oss synge
En munter melodi
Du er nok glad, fru Fujinuma.
Satoru kan endelig være med i år.
Ja, det er jeg.
Jeg har drømt om denne dagen.
Å... som jeg har drømt om denne dagen.
Vis meg, Satoru.
Gi meg den spenningen!
Tekst: Lise McKay